Oikea muoto, oikea luonne, lähettää ulos säteitä kuin aamu,
saa meidät rakastumaan.
Oi, Venetsia!
- Oi, kuningatar! - Oi, kuningatar!
Hengityksesi on pohjantuulen sirocco
joka herättää ikuisen elämän väreet,
kultaisen neidon joka hallitsee meitä.
Oi, Venetsia!
Pyhä pää, kiveä ja timantteja, suu joka puhuu,
korva joka kuulee...
Kohota tuo nauha. Jos sinä olet peloissasi, sulje silmäsi.
Oi, kuinka sinä kasvat, oi kuu, syvine rotkoinesi.
Oi, kuinka sinä nouset, sinisine ja vaaleine hiuksinesi...
Nouse! Nouse!
Nostakaa raudat, nostakaa pylväät, kaatakaa viiniä, tuokaa hänelle ruukku.
Täyttäkää hänet parhaallanne.
Hän on juoppo, ahmatti!
Kuka tietää mitä hän tulee lahjoittamaan meille, jälkeen päin!
Miuna naimakone, ulostavat pakarat, maanalainen vanha nainen,
vanha haiseva nainen tai iso Miuna, flirttailija ja petkuttaja,
joka miedän oli hyväksyttävät vaimoksi, äidiksi, ilkeäksi äiti-puoleksi,
sisareksi ja isoäidiksi...
Tragedia! Tragedia!
Me emme näe sitä enää! Me emme näe sitä enää!
Me emme näe tätä pirun päätä enää!
"Eräs nunna joka on nähnyt teidät kahden kuukauden ajan luostarin Messussa,
toivoo tapaavansa teidät.
Hän odottaa teidä San Bartolo'n saarella tänä yönä.
Ilman palvelijaa, kynttilää kantaen."
Rakkaani, olkaa hyvä. Antakaa minun ottaa nuo vaatteet pois jotka ovat niin vakavat.
Ne sopivat huonosti rakkauskohtaukseemme.
Meidän on odotettava.
Mitä?
En tiedä onko minun ystäväni jo tullut.
Ystävä?
Hän on täällä.
Kuka?
-Rakastajani De Bernis. - Ranskan suurlähettiläs?
Sepä jotain! Se lisää erilaisen mausteen.
Tämä huvila kuuluu hänelle.
Hän antaa meidän aina käyttää sitä,
mutta vastapalvelukseksi hän haluaa katsoa, tulematta itse nähdyksi.
Missä tuo outo mies piileskelee?
- Hän on tuolla noin. - Missä?
Näittekö te nuo pienet kalat seinällä?
Hän on siellä takana.
Jos te teette työnne ahkertasti, hän ei tule kyllästymään.
Kyllästymään?
Minun kanssani?
- Hän tulee hämmästymään. - Aivanko totta?
Hän ei ole koskaan nähnyt teidän naisellisuuttanne, teidän armollisuuttanne,
jota korostaa tällainen hyvätapainen rakastaja.
Ei hyvä-tapainen! Se on rikos.
Koska ovat kaksi rakastavaista, intohimoissaan, huolehtineet hyvistä tavoista?
No... minä olen vain herkkä.
Mikä tuo on? Voi, kuinka kaunis jalokivi!
Onko se kultaa?
Mikä lintu se on?
Kyyhkynenkö? Vai onko se pöllö?
Ei, ei, ei.
Seis.
Siinä.
Nyt teidän on ajettava minua takaa, koska hän pitää sellaisesta.
Hyvä on.
Rakastajanne ansaitseekin olla aisankannattaja.
Ja me antaudumme tähän, koko yöksi.
Tule ylös.
Oikein hyvä.
Käänny ympäri.
Seis, Seis!
Ei, ei, ei.
Rakas, rakas.
Hyvin tehty, nuori mies. Oikein hyvin.
Sanoisinpa että näytöksenne oli erinomainen.
Olen kuullut monia ihailevia asioita teistä.
Ollakseni vaativampi,
kun te olitte selällänne, olisitte voineet tehdä sen paremmin.
Siinä, teiltä puuttui hieman...
mielikuvitusta.
Mutta kokonaisuutena oli näytös erittäin hyvä.
Bravo!
Herra Suurlähettiläs, teidän hyväksyntänne...
Giacomo.
Teidän hyväksymisenne täyttää minut ylpeydellä.
Kuinka ollakaan, teidän luvallanne haluaisin sanoa että minun kykyni
menevät pidemmälle kuin mitä te juuri olette nähneet.
Minä olen opiskellut insinööriksi, kirjallisuutta...
Giacomo.
sekä olen oppinut politiikan taidetta ja ekonomiaa.
Uskon vaatimattomasti että jotkut keksinnöistäni
hyväksyttäisiin suosiolla Ranskan Kuninkaan hallituksessa.
Sen lisäksi että olen harrastelija alkemian opinnoissa,
joka miltei johdatti minut kasvattamaan liiketalouden määrää,
- olen myös asiantuntija ennustamisessa. - Ottakaa tämä.
Minä olen keksinyt erehtymättömän menetelmän
jolla kaksinkertaistaa valtion voitot yhden vaivaisen vuoden aikana.
Jos saan sanoa...
Viittanne.
Kaikessa nöyryydessäni, haluaisin pyytää teidän ylhäisyydeltänne,
suosituskirjettä.
Olen valmis lähtemään välittömästi teidän ihastuttavaan maahanne.
jota minä rakastan ja jonka tunnen toiseksi kotimaakseni.
Hyvästi.
Pidättekö te minusta?
Giacomo Casanova !
Messer Grande'n,
Valaistuneiden Inkvisition Oikeuden Tuomareiden nimessä,
teidät on pidätetty.
Miksi? Miksi?
"Giacomo Casanova, te olette syyllinen mustan magian harjoittamiseen,
kiellettyjen pahojen kirjojen hallussapitämiseen,
olette kirjoittaneet harhaoppisia kirjoituksia jotka arvostelevat uskontoa.
Minä, Messer Grande, Venetsian Inkvisition määräysten mukaisesti,
ilmoitan teidän vangituksi. Teidät viedään Piombi'n vankilaan.
Minä kunnioitan Valaistunutta Oikeuden tuomaria, Messer Grande'a,
mutta minun on pakko toistaa että katson itse olevani täysin syytön.
Tulkaa.
Kuunnelkaa, kuunnelkaa...
Avatkaa! Avatkaa! Minä en voi elää tässä kauheassa sellissä!
Tämä on epäoikeutta! Avatkaa!
Minä en ole harhaoppinen. Avatkaa!
Miksi?
Minun vapaa elämäni näytti olevan niin kaukana.
Miellyttävä seura, rakkauskohtaukset.
Marietta, me tarvitsemme erilaisen nauhan täällä!
Hän näyttää aivan mannekiinilta.
- Ovatko nuo aitoja? - Mitä?
Tuo silkki, nuo koristeet, tuo satiini joka hänellä on päällään.
Tuollaisella nenällä varustettuna panee miettimään millainen hän on muualta!
Tonina, ojentakaa minulle nauha.
Katso kuinka kaunis patsas!
Taiteilijan olisi pitänyt panna vähän enemmän väriä.
Tuo tyttö aiheuttaa minulle paljon huolta.
Hän ei syö, ei laula, ei naura, ja hän on aina kotona!
Tässä hän on!
Neitoni on ulkopuolella odottamassa.
Kiiirettä! Piiloutukaa! Menkää alle!
Hän näyttää aivan riikinkukolta!
Tulkaa ulos sieltä! Menkää takaisin töihin tai se ei tule koskaan tehdyksi.
Tiedättehän että hän alkaa taas käyttäytyä kuin hullu?
Taasko? Minä en voi uskoa sitä.
Minä sanon että niin se on. Pahempaa kuin ennen.
Hän on röyhkeä ja julkea.
Rakkaani, se on todellista marttyyriutta.
Etkö sinä luule että meidän pitäisi tehdä jotain tukahduttaaksemme
tuollaista tottelemattomuutta ja kapinallisuutta?
Mutta mitä? Mitä muuta minä voin tehdä?
Minä yritän piilottaa hänet,
pidän hänet poissa muiden ihmisten katseilta, niin paljon kuin suinkin voin.
Mutta hän on niin julkea ja piittaamaton ja viisas!
Hän haluaa häpeämättömästi esiintyä.
Mihin tahansa hän menee, hän tekee kaikkensa että ihmiset näkevät hänet!
Minä elän jatkuvasti pelossa.
Hän saattaa jopa puhua.
Hän saattaa jopa laskea leikkiä minusta tehden minut naurettavaksi.
Kyllä, hän on hyvin mahtipontonen ja itsekeskeinen.
Hän näyttää hyvin fanaattiselta.
Hän pullistuu enemmän ja enemmän joka päivä, eikö niin?
Se on totta, ja hän aiheuttaa aina skandaalin kirkossa!
Hän kääntää uskovaisten ajatukset pois Jumalasta.
Kaikkien silmät kääntyvät häneen! Hän on pyhäinhäväistyksen väline.
Hän keskeyttää rukouksen, kanssakäymisen Jumalan kanssa!
Hän täyttää kaikkien silmät paksulla, pyöreillä poskillaan.
Ei ole enää mitään tehtävissä.
Häntä on ehdottomasti rangaistava.
- Kyllä, häntä pitää piiskata. - Paljastakaa hänet!
Minä olen odottanut niin kauan saada kuulla hänen kiljuvan!
Piiskatkaa minua, piinatkaa nahkaani!
Tehkää se! Saakaa hänet itkemään! Hän on niin röyhkeä!
- Älkää suoko armoa! - Ei!
Minä en voi. Minä rakastan häntä liikaa. Säälikää häntä.
Hän ei ole ilkeä. Hän rakastaa minua. Rakastatko sinä minua?
Hän on ihana, hän on minun paras ystäväni. Minun rakkaani.
Hän on ihana! Hän on ihana! Hän on ihana! Hän on ihana!
Kultaseni, kultaseni.
Yksi, kaksi, kolme...
Ei, minun kanssani, typerä! Maestro... katsokaa minua!
Kunnioitukseni, Herra.
Palveluksessanne, Herra.
Oikein hyvä.
Tyttö näyttää aivan luudalta.
Käänny.
- Mikä on vikana? - Annamaria on taas sairas.
Tyttö-raukka. Kolme tai neljä kertaa päivässä.
- Kutsunko minä lääkärin? - Juokse. Hae hänet välittömästi!
Kiitos kaikesta vaivastanne.
- Lääkäri on tulossa! - Lääkäri!
Suoneniskua.
Suoneniskua?
Antakaa se minulle.
Katsokaa, Pyhä Äiti!
Minä en voi katsoa sitä.
Mitä minä voin tehdä jos minä rakastan sinua, Annamaria?
Sinun henkinen kauneutesi lumoaa taiteilijan joka minussa elää.
Minä haluaisin muotoilla sinut kuin vahapatsaan,
kuin patsaan joka minä luulin sinun olevan.
MInä olisin sinun pygmalionisi, minä antaisin luomukselleni elähdyttävän henkäyksen
ja antaisin elämäni omalla verelläni.
Minun oma tuleni palaisi sinun sisälläsi.
Mitä te teette täällä?
- Minä hengitän meri-ilmaa. - Pimeässä, ja yksin?
Nyt on paras aika. Tämän jälkeen alkavat hyttyset syödä.
Tiedättekö te että te pelästytitte minut?
Te olette niin kalpea!
Tunnetteko te nämä säkeet?
"Itse kuu oli jälleensyntynyt hänen sisällään."
Mikä se on?
Laivan keulapää joka upposi.
Meri veti sen tänne. Ajatelkaa noita ihmisraukkoja!
Tuolla syvällä...
Talon íhmiset! Annamaria on pyörtynyt! Pitäkää kiirettä!
Lääkäri, olkaa hyvä.
Annamaria, rakas.
Lääkäri, hän on täällä.
Miksi tämä aina tapahtuu tälle tytär-raukalle?
- Mitä me voimme tehdä, Tohtori? - Iskeä suonta.
Mikä on hänen sairautensa?
Minun pakenemiseni Piombi-vankilasta oli älyn taidonnäyte.
Laskelma oli täsmällinen, yhdessä vaiston ja rohkeuden kanssa.
Nämä ominaisuudet oli kaikki siunattu hyvällä onnella.
En ollut koskaan nähnyt Venetsiaa niin korkealta ylhäältä päin.
Kykenin tuskin tunnistamaan sitä.
Rakastettu kaupunkini, joka minun oli jätettävä lopullisesti.
Pariisissa, markiiri D'Ufre'n salonki oli yksi jokaisen taiteen - tai
kulttuurin piirissä vaikuttavan julkisuuden henkilön suosima.
Minulla oli kunnia tulla kutsutuksi sinne.
Tapasin muiden ohessa kreivi Saint-Germain'n,
erään taikurin joka harrasti okkultismia, josta minä häpeämättä pidin.
Hän mahtaili olevansa 300-vuotias,
joidenkin alkemian salaisuuksiensa ansioista.
Minulla oli keskusteluja hänen kanssaan joista selvisin voitolla.
Kuuluisa markiisi D'Ufre',
erikoislaatuinen ja kiehtova nainen,
ihailtu jota ympäröivät taikurit sekä muut ihmiset joilla oli epätavallisia näkemyksiä.
Hän itse oli noituuden asiantuntija.
Minä olen kosketuksissa Saaban Kuningattaren kanssa.
Voi, kuinka ystävällistä! Hän on palannut luoksemme.
Mitä sillä on merkitystä jos hän ei tule kallioista,
se ei laskeudu taivaasta,
joka ei tule maasta? Vastaus, hevosen hiki.
Ne ovat Salomo'n mysteerejä. Se on kuningattaren vastaus.
Me saimme viestin. Kiitos.
Jos te todella uskotte näihin yliluonnollisiin kontakteihin,
ettekö voisi siirtyä Saaban Kuningattaren sieluun?
Häneltä puuttuu sielu kuten kaikilta naisilta.
Trento'n Kirkolliskokous antoi tuomionsa tälle hölynpölylle.
Naiset omistavat vain kaksi sielun ominaisuutta. Miehillä on kolme.
Naisilta puuttuu sielun jalous, se joka on kuolematon.
Mutta todelliselle naiselle, jopa sielu on enemmän kuin tarpeeksi,
niin kauan kuin se sulautuu miehen sieluun, täydellisessä harmoniassa.
heidän ruumiidensa fuusiossa.
Mitä te tarkoitatte, markiisi? Oi, kyllä, minä ymmärrän.
Hän haluaa kuulla mielipiteen nuorelta veljentyttäreltään,
joka on hyvin oppinut teologi.
Mitä sinä opiskelit tänä aamuna, lapseni?
Minä luin Saint Augustine'a, jota minä pidän mielettömänä.
Luulen että voin todistaa muutamia hänen väitteitään vääräksi.
Mitä hänen lausuntojaan sinä et hyväksynyt?
Hänen teoriaansa Pelastajan Äidistä.
Saint Augustine väittää että Maria sikisi Jeesuksen korviensa kautta.
- Epäiletkö sinä sitä? - Kyllä, kolmesta syystä.
Ensiksi: koska Jumala, koska Hän ei ole materiaalista ainetta,
tarvitse reikää minkä kautta saapua tai poistua.
Toiseksi: kuuloputket eivät ole tekemisissä synnytyksen kanssa.
Kolmanneksi: jos Neitsyt Maria olisi siinnyt korviensa kautta,
hänen olisi pitänyt myös synnyttää korviensa kautta, eikö niin?
Mutta tässä tapauksessa... Anteeksi...
Tässä tapauksessa, katolilaiset ovat oikeassa
nähdessään että Neitsyt oli neitsyt ennen sikiämistään.
Tässä on minun turvani, salainen kirkkoni, asuntoni sisustus.
Minun maaginen laboratorioni.
Kaikki, kuten näet, on kotoisin muinaisilta aikakausilta.
Ja on saapunut tänne...salaperäisesti.
Huomasitteko te sen? Se oli jumalaisesta Paracelsus'sta.
Tämä neste on kiehunut 15 vuotta,
ja sen on kiehuttava vielä viisi lisää.
Sanokaa totuus.
Te olette ratkaisseet filosofien viisasten kiven, eikö totta?
Ei. Ei, madam.
Mikä saa teidät uskomaan sellaista?
Kallis ystäväni
te voitte luottaa minuun.
Minä tiedän että teillä on tuo kuuluisa kivi
sekä myös taito kommunikoida neljän elementin henkien kanssa.
Te voisitte syöstä Ranskan Kuninkaan vallasta koska tahansa.
En koskaan tekisi sellaista. Minä rakastan Ranskaa.
Te yliarvioitte minut, ystäväni.
Giacomo, minä pyydän teitä,
auttakaa minua suuressa työssäni.
Suuressa työssä? Mitä te tarkoitatte?
Olkaa kiltti, te tiedätte mitä se koskee.
Puhukaa.
Minun on kuoltava,
ja kuolemani hetkellä
minä muutun mieheksi...
Mieheksi, joka tulee elämään ikuisuudessa!
Mutta tämä on ainoa mahdollisuuteni jos minä hedelmöityn
henkilön kanssa jolla on sama pyramidin merkki kuin minulla.
Syntymäni hetkellä, sieluni astuu vastasyntyneen ruumiiseen
eikä ole enää elossa naisena,
vaan palaa elämään miehenä.
Miehenä joka tulee elämään ikuisesti!
Te, epäilemättä,
olette tuo mies joka minulle on lähetetty auttamaan minua
tässä suuressa työssä.
Rakas ystäväni, miksi te itkette?
Ei se ole mitään.
Ei mitään, todellakaan. Näyttäkää minulle muita aarteitanne.
Olkaa hyvä, Madam.
Ja tämä tulee kuulumaan teille
kun me yhdessä olemme tehneet tämän suuren työn.
Voi ei!
En minä tarkoittanut materiaalisia aarteita, vaan hengellisiä.
Yliluonnollisten tietojenne aarteita.
Rakas Giacomo'ni,
jumalainen Anael on jo unessa maalannut teidän muotokuvanne minulle.
Ja minä tiesin...
Olkaa hiljaa.
Minä olen Pariisissa!
Te olette Pariisissa!
Kaunis Pariisi, Mazzarinos'n kaupunki,
Racine'n, Voltaire'n! Pariisi!
Nuori ja ahne sydämeni laulaa uhkeaa kunnian virttä!
Äkillinen vaunujen kaatuminen joka säikytti minut,
oli kenties kohtalon apu.
Itse asiassa, hän joka oli melkein jäänyt pyöriemme alle,
ei ollut kukaan muu kuin apottiveljeni,
joka jonkin aikaa sitten oli jättänyt Venetsian ja papinkaapunsa
harjoittaakseen paheellista elämää Pariisissa.
yhdessä erään nuoren punatukkaisen Trevisolaisen naisen kanssa
joka oli varomattomasti antautunut hänen imarteluunsa.
Minä häivytin paikalta tuon inhottavan valehtelijan muutamalla kolikolla
ja otin mukaani tytön, joka paitsi oli viehättävä ja terävä,
olisi myös ollut ihanteellinen henkilö suunnitelmissani markiisin kanssa.
Minulla oli aikeita kertoa hänelle siitä.
Selene.
Anubis.
Osiris.
Menkäämme lihan himojen tuolle puolen.
Keskittykäämme sulattamaan sielumme yhteen täydellisessä yhteydessä.
Venuksen Tuoksu!
Rakkaus on elämän lähde ja juuri.
Rakkaus tuottaa sekä hyviä että huonoja impulsseja ja intohimoja.
Rakkaus luo ikuisen liekin, sekä jumalallisen että inhimillisen.
Rakkaus luo jumalia ja demoneja.
Ota hänet syliisi.
Tulkaa, madam.
Tulkaa lähemmäksi.
Venuksen Tuoksu!
Giacomo, Venuksen aika on koittanut.
Minä olen sinun. Täytettäköön suuri työ.
Odottakaa.
Minun on ensin viimeisteltävä laskelmani.
Luulen että meillä on edelleen tunti Mars'n aikaa.
Marcolina.
Tulkaa tänne.
Kääntykää ympäri. Minä en voi tehdä sitä. Taipukaa yli.
Koskaan ei ihminen vajoa syvempään kuiluun,
ja sitten yhtä väkevästi kohoa ylös
täydellisyyttä
kuin tuo läpikuultava hetki
jossa hänen miehekkyytensä olemus tavoittaa ja koskettaa
vastakkaisen sukupuolen juurta.
Siellä, siellä!
Nyt hiljaisuutta.
Hiljaisuus.
- Rakas. - Niin.
Marcolina.
Siirry.
Lähemmäs. Tulkaa!
Riisukaa se.
Minä voin tehdä sen. Minä voin tehdä sen!
Minä puhkaisen sinut! Minä avaan sinut!
Minä voin tehdä sen! Hyvä poika!
Herrat! Herrat!
Kaksi vuotta myöhemmin, Forli'ssa,
tapasin elämäni suurimman rakkauden.
Eräiden poliisien ansiosta olin sotkeutunut
raivoisaan riitaan joka oli alkanut eräässä majatalossa.
Viereisessä huoneessa olevaa miestä syyttivät Papin vartijat
siitä, että hän oli päästänyt sisään mieheksi pukeutuneen naisen.
Pankaa tuo miekka pois tai se voi yllyttää liekkeihin!
Isäntä vakuuttaa että viime yönä hän oli pyytänyt majapaikkaa
nuoren upseerin kanssa jonka hän tänä aamuna havaitsi naiseksi.
Hän oli huutanut kuin hullu ja läimäyttänyt asiapapereita meidän kasvoillemme.
Ymmärrättekö te mitä näihin on kirjoitettu?
Tämä herrasmies on unkarilainen.
Hän on unkarilainen upseeri, joten te teette väkivaltaa.
Isäntä kutsui meidät paikalla!
Kyllä. Minä en halua mennä vankilaan. Pyhän Isän kanssa ei voi laskea leikkiä.
Riittää!
- Tuokaa kahvia! - Tämä on skandaali!
Minä olen ranskalainen.
Nimeni on Henriette.
Mitä kieltä te puhutte rakastajanne kanssa?
Me emme puhu. Sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa mitä me teemme.
Hänen joka matkustaa Parma'an,
on tunnettava ainakin kolme jumaluutta:
salami, kinkku,
ja tuo kuuluisin kolmas... Parmesaanijuusto.
Kysyin itseltäni kuka tämä nuori nainen oli.
Mikä oli hänen suhteensa tähän unkarilaiseen.
joka olisi voinut olla hänen isänsä?
Onko hänellä aviomies Parma'ssa?
Vaiko hänen vapaamielinen vimmansa. Etsiikö hän lisää rakastajia ja nautintoja?
Kapteeni näytti lukevan ajatukseni.
Huonolla koululaisen latinallaan hän kertoi minulle
ettei myöskään hän tiennyt mitään tästä ihanasta ja salaperäisestä neidosta.
Hän oli kääntynyt hänen puoleensa, pyytäen suojelusta.
ikäänkuin olisi pelännyt jotain tai jotakuta.
Mutta nyt hänen oli jätettävä neito ja matkattava pohjoiseen.
Minä voisin pitää huolta hänestä.
Miksi te katsotte minuun tuolla tavalla?
Ettekö te enää tunnista minua?
Tunnen itseni vähäpätöiseksi lähellänne. En voi kutsua teitä etunimellänne.
Te ette ole enää se rohkea ja omituinen upseeri jonka tunsin.
Minä tulen aina olemaan sama tyttö.
Hän jolla oli kolme hulluuden hetkeä elämässään.
Ja ainakin viimeinen, ihana hulluus oli saada tuntea teidät.
Meidät kutsuttiin konserttiin kyttyräselkä Du Bois'n kotiin.
Hän oli eriskummallinen herrasmies jolla oli epämääräisiä rakkaussuhteita,
ja yhtä epämääräisiä olivat Parma'n herttuapiirit
jotka oli jaettu Espanjan ja Ranskan kesken.
Sinä iltana, kaksi sivistystä, elämän vastakkaista käsitystä,
kohtasivat toisensa.
Muinainen sananlaku sanoo,
"Mikä on kevyempää kuin höyhen?
Tuhka.
Entä mikä on kevyempää kuin tuhka?
Tuuli.
Entä kevyempää kuin tuuli?
Nainen.
Ja
Ei mikään."
Me harjoitamme paljon valtaa naisiin nähden, paljon väkivaltaa,
ja me saamme heidät hyväksymään sen ainoastaan koska
he ovat ystävällisempiä,
järkevämpiä,
anteliaampia kuin miehet.
Sellaiset ominaisuudet jotka voisivat tehdä heidät ylivoimaisiksi meihin nähden,
sen sijaan, saavat heidät meidän armoomme,
koska miehet, itse asiassa, ovat satakertaisesti typerämpiä.
julmempia, väkivaltaisempia.
He ovat luonnostaan taipuvaisempia sortamaan.
Naisten suudelmat ovat kuin viinilasi.
Siitä juodaan ja juodaan, ja juodaan... ja annetaan periksi.
Hän joka ei koskaan puhu pahaa naisista, ei rakasta heitä.
Koska ymmärtääkseen ja rakastaakseen heitä, on kärsittävä heidän takiaan.
Joten sitten, ja vain sitten,
voi löytää onnen rakkaansa huulilta.
Suudelma on vain halu siihen jota suutelemme.
Minä luulen todellakin että Du Bois'lla on tällainen ruokahalu!
Mikä on suudelma?
Yksinkertaisesti halua eksyä
rakastamansa naisen sieluun.
Me aloitamme!
Hiljaisuus! Saatte nähdä ihanan esityksen.
Hän on itse kirjaillut pukunsa.
Se on kaikki vertauskuvallista.
Tuo poikakin on hyvä!
- Hän on hyvin komea! - Bravo!
Hän oli ihmeellinen. Etkö ole samaa mieltä? Sinä ihastuit häneen, eikö totta?
Musiikki saa minut itkemään, mutta minä en ymmärtänyt tarinaa.
Minä en ansaitse noin paljon aplodeja.
Minä kirjoitin tämän teoksen Giambruno'lle.
Kiitos, Giambruno.
- Bravo. - Kiitos.
Vilpittömät suosionosoitukseni taitavalle laulajalle
sekä koreografille. Uskomatonta.
Mutta pöydässä käytyjen keskustelujen jälkeen,
ette tule yllättymään minun ehdottomasta paheksunnastani
joka koskee valloittavan balettinne tausta-ajatuksesta.
Kuka on tämä Enrichetta ?
Kuka on tämä vertaansavailla oleva aarre jonka omistaja minusta on tullut?
Onko tämä todella mahdollista?
Oi, tähdet! Kertokaa minulle!
Huutakaa taivaanne syvyydestä,
että tämä onnellinen kuolevainen jolle tämä olento kuuluu,
on Giacomo Casanova. Vain hän!
Herra Casanova, mikä teitä vaivaa?
Ystäväni, minä pelkään. Pelkään onnellisuuttani.
- Niinkö? - Enrichetta...
Hän on ihmeellinen nainen, jolla on ihmeellinen kohtalo.
- Joka tapauksessa, minä olen lumottu... - Anteeksi, herrat.
Herra D'Antoine.
- Ihanaa! - Todellinen konserttimuusikko!
- Missä te opitte soittamaan noin hyvin? - Luostarissa.
Mutta jos ei ollut varsinaista määräystä piispalta,
ei abbedissa olisi koskaan antanut minun soittaa.
Tuo Kristuksen hurskas morsian, sanoi että kun minä soitin violaa,
otin aina säädyttömän asennon.
Mademoiselle, minä pyydän anteeksi että olen myöhässä.
Matka on pitkä.
Aina, aina teidän kanssanne, ihana Enrichetta.
Julma Enrichetta, kuinka monta asiaa te olette minulta kätkeneetkään.
Menneisyytenne, taitonne, lahjanne.
Kun kuulin teidän soittavan viuluselloa,
te melkein tapoitte minut.
Enrichetta.
Rakas.
Ikuisesti.
- Herra Du Bois. - Hyvää huomenta.
Olen pahoillani että tunkeuduin asuntoonne,
mutta palvelijat päästivät minut sisään ilmoittamatta teille.
Minä hyväksyn anteeksipyyntönne, mutta mikä suo minulle tämän kunnian?
Kuten näette, Neiti Enrichetta ei ole enää täällä.
Minne hän on mennyt? Mitä hänelle on tapahtunut?
Ei mitään. Rakas ystävä, hänellä on paremmat oltavat kuin teillä tai minulla.
Mutta äkilliset tärkeät asiat vaativat häntä
lähtemään ennen aamua.
Minä näin hänestä vain vilauksen
kun hän kiipesi Herra D'Antoine'n vaunuun.
Tässä tilanteessa, hän pyysi minua tulemaan neuvomaan teitä.
Tai itse asiassa, neuvomaan että ette tekisi mitään hänet löytääksenne.
Miksi hänen piti lähteä? Kuka on D'Antoine?
Älkää kiihtykö. Minä en voi kertoa teille enempää,
kuin että tämä salaperäinen Enrichetta ei ole enää tavoitettavissa.
Eräällä tärkeällä henkilöllä Euroopan tuomioistuimessa,
on täysi valta häneen.
D'Antoine on lähettiläs joka tuli hakemaan hänet oikeaan paikkaan.
Hänen paikkansa on minun luonani. Minä löydän hänet.
Minä en kadota häntä, vaikka minun pitäisi kohdata kaikki Euroopan armeijat.
Mihin hän meni?
- Minne päin hän meni? - Alppeja kohti, luonnollisesti.
Minä lähden välittömästi.
Minun on löydettävä hänet hinnalla millä hyvänsä.
Hän on minun ainoa, todellinen rakkauteni.
Herra Casanova!
Minä pyydän teitä!
Suuressa yli-ihmisen tuskassani olin tappaa itseni.
Tai haudata itseni luostariin.
Ikuinen munkki.
Minä en valinnut kuolemaa, enkä munkiksi ryhtymistä.
Kuolema, tuo suuri avokätinen ystävä ja epäonnekkaat henget.
Monia vuosi myöhemmin, Lontoossa, minä yritin tuota äärimmäistä askelta.
Syyllinen tuollaiseen epäterveelliseen kiusaukseen,
oli surullisen kuuluisa Charpillon ja hänen tyttärensä.
Varas! Siinä oli 200 sekiiniä, korsetit ja hopeapeili!
Minä en hyväksy tällaisia vihjailuja.
Irrottakaa kätenne minusta, senkin huora!
Minäkö huora? Minulla ei ole ollut mahdollisuutta olla kanssanne, senkin impotentti!
Riistäjä! Kirottu olkoon se päivä jolloin päästin teidän kotiini!
Te ja valheenne tähdissä, horoskoopeissa!
Te ja tyttärenne olette todella kirottuja.
Te olette saastuttaneet sen mikä oli minulle kalleinta... minun terveyteni!
Saastaiset syfiliksen kantajat, varkaat, riistäjät!
Teidän takianne minä olen tuhoutunut. Koko Lontoo nauraa selkäni takana.
Tuon jalkovälissänne olevan mädäntyneen matonne kanssa, saastutitte minut!
- Riittää! Kuski, seis! - Kuski!
Päästäkää minut pois, tai minä pistän teidät miekallani, noidat!
Me olemme menossa poliisiasemalle!
Te voitte toistaa syytteenne heitä vastaan!
Painukaa helvettiin, te ja teidän surkea tyttärenne!
Älkää koskeko noihin laukkuihin! Kuski, lähtekää välittömästi!
Ruoskikaa hevosianne jos ette halua että Lordi Winston ruoskii teidät!
Huora!
- Varas! - Jättäkää minut rauhaan!
Laukkuni! Äiti, minä sain sen!
Äiti, tee jotain! Äiti!
Pelkurimainen paskiainen,
Jos te otatte askeleenkin, niin minä tapan teidät.
- Saatanan noidat. - Nopeasti, avaa!
Päättäkää päivänne
Turkin saastaisimmassa huoratalossa.
Suljettakoon teidät surkeimpiin vankiloihin.
Ajakaa!
Inhottavat nartut! Kirotut huorat!
Te häpäisette kaikkien naisten nimen!
Mennään!
Miksi?
Te kaksi noitaa nolasitte minut., ryöstitte minut,
tuhositte minut... Miksi?
Giacomo,
onko mahdollista että teidän tähtenne on saavuttanut pohjansa.
Te voitte sietää loukkauksia,
kävitte läpi pahimman nöyryytyksen elämässänne.
Ensimmäistä kertaa,
eivät aistinne vastanneet haluanne.
Eros on jättänyt teidät.
Ja tumma kuolema nousee edessänne.
Joten, jos kohtalo päättää,
että minun
on kohdattava kuoleman hetki,
tulen tekemään parhaani että se sopii minulle.
Tulen pukeutumaan parhaisiini,
niihin vaatteisiin joita käytän juhlallisuuksissa.
Pian olen minä valmis,
astumaan sisään muinaisten ihmisten
muinaisiin oikeudenkäyteihin.
He tulevat toivottamaan minut tervetulleeksi,
Limbon rauhassa,
Tulen tapaamaan Horatius'n, Danten,
Tulen keskustelemaan Petrarch'n kanssa,
Ariosto'n kanssa,
sekä teidän kanssanne, Torquato Tasso.
Lempeä ystäväni jonka säkeet tulevat mieleeni
juuri tällä äärimmäisellä hetkellä.
Missä te olette?
Suuri Mouna! Valaiden kuningatar!
Kaikki voivat astua sisään. Vatsa on edelleen lämmin.
Naarasvalas. Katsokaa sen suuhun, sen houkuttelee teitä astumaan sisään.
Pelkäättekö te?
Hän joka ei astu sisään sen vatsaan ei tule löytämään aarretta.
Niin sanoo muinainen viisauden kirja.
Tulkaa katsomaan sisään sen kurkkuun ja vieläkin syvemmälle,
suuren Mounan vatsaan...
Mouna on ovi joka vie kuka ties minne,
muurille joka on murskattava.
Mouna on hämähäkinverkko, silkkinen suppilo.
Kaikkien kukkien sydän.
Mouna on sokerin valkoinen vuori,
metsä jossa sudet käyvät.
Se on vaunu joka vetää hevosia.
Mouna on tyhjä valas, täynnä ilmaa ja mustanaan tulikärpäsiä,
uuni joka paistaa kaiken.
Kun aika koittaa, on Mouna Herran kasvot, Hänen suunsa.
Maailma puineen tulee ulos Mounasta.
Pilvet, ihmiset... Yksi kerrallaan, kaikki rodut.